DANMARK MAJ 1945
Fem års tysk ockupation är slut.
Du där! Stanna! Du där!
Vad är det? Det är inte din. Förstår du det?
Vad är det? Har du nåt problem?
Har du det? Stick hem! Försvinn!
Det är inte din flagga!
Snälla, sluta!
Res dig upp! Upp, sa jag!
Här. Ta din mössa. Försvinn med dig.
Stick!
Spring! Spring, sa jag! Spring!
Det här är mitt land! Försvinn!
Ni är inte välkomna här!
Försvinn med er! Det är mitt land! Förstår ni det?
-Få dem härifrån. -Ja, sergeant.
Jag är kapten Ebbe Jensen från den danska pionjärkåren.
För alla som inte vet varför ni är här:
Ni har förts till Danmark för att röja upp efter kriget.
Danmark är inte er vän. Det måste ni förstå.
Vänta er inte att danskarna ska ta emot er med öppna armar.
Ingen vill se tyskar här.
För oss är ni här av bara en anledning.
Ni ska röja Danmarks västkust från tyska landminor.
Minor som ni själva har lagt här.
Det ligger cirka 2,2 miljoner minor längs den danska västkusten.
Det är mer än i alla de andra europeiska länderna tillsammans.
Nån måste ha trott att de allierades invasion skulle äga rum precis här.
Stackars den som fick den idén.
Och vad tråkigt för er.
Vilka av er har sett eller hanterat en landmina förut?
Har nån försökt desarmera en?
Vem har sett en sån här förut?
Det är den vanligaste minan.
För att uppnå maximal verkan-
-är minorna nedgrävda 15-20 centimeter i sanden.
Det gör dem relativt lätta att hitta.
Du förlorade precis dina händer.
Kom igen nu. Vi hinner inte med nån självömkan.
Du är död.
Jag tror att vi här har vårt första dödsfall.
Vill du inte se din familj igen?
Vill du bli den första som dör?
-Nej. -Jag hör inte vad du säger.
Jag vill inte dö först.
Roligt att höra. Prova igen.
Död igen.
De här minorna är inga attrapper.
Så om ni gör nåt misstag-
-kommer ni antingen att dö eller bli svårt skadade.
-Har jag uttryckt mig klart nog? -Ja, kapten!
Bra. Kom här.
-Du är förste man. -Ja, kapten.
Nu.
Nästa.
-Bra gjort. Och snabbt. -Nästa.
Snabbare!
Nästa.
Bra gjort.
Nästa.
Mycket bra.
Snabbare!
Kom igen nu!
De andra hade för länge sen desarmerat alla minorna nu.
Har du somnat där inne?
Kapten, jag anhåller om att få hämta honom.
Under inga omständigheter.
Fan också.
Jag kommer in.
-Låt minan ligga. -Jag kan.
-Res dig upp, soldat. -Nej. Jag kan.
-Res dig upp, soldat! -Nej. Jag vet att jag klarar det.
Håll för öronen.
Nästa!
När minan är desarmerad...
Elisabeth. Kom.
Kom, gumman.
Är ni soldater?
Svara, era smutsiga svin! Är ni soldater?!
Ja, sergeant!
Ställ upp på ett led! Fort!
Sätt fart! Kom igen nu!
På ett led! Kom igen nu!
Givakt!
-Förstår du inte "givakt"? -Jo...
Stå som en man då!
Manöver!
-Namn? -Marklein, sergeant.
-Förnamn? -Hermann, sergeant.
-Rodolf Selke, sergeant. -Friedrich Schnurr.
-Wolff vad? -Johann Wolff.
-Kluger. -Förnamn?
August Kluger, sergeant.
Och ni två? Ni ser ut som bröder.
-Ja, sergeant. Tvillingar, sergeant. -Jaså?
Namn?
Werner och Ernst Lessner, sergeant.
-Frågade jag dig? -Nej.
Håll käften då.
-Förlåt. -Va?
-Vad sa du? -Förlåt, sergeant.
-Vad ber du om ursäkt för? -För att jag sa min brors namn.
-Ber du om ursäkt? -Ja.
Åt helvete med din ursäkt! Jag behöver den inte. Förstår du?
Ja, sergeant.
-Och du, lillen? -Wilhelm Lebern, sergeant.
-Är du soldat? -Ja, sergeant.
-Ludwig Haffke, sergeant. -Sebastian Schumann, sergeant.
Se på mig när du talar till mig.
-Helmut Morbach, sergeant. -Fin uniform du har.
-Har du varit i krig? -Ja, sergeant.
-Gråter du? -Nej, sergeant.
-Vad är det? Gråter du? -Nej, sergeant.
-Är du rädd? -Nej, sergeant.
-Du längtar du väl hem? -Nej, sergeant.
-Ser alla den svarta flaggan där ute? -Ja, sergeant.
Mellan den svarta flaggan och stigen ligger det 45 000 minor.
Ni ska desarmera dem alla.
När ni är klara får ni åka hem.
-Har ni förstått? -Ja, sergeant.
Först då får ni komma hem! Är det förstått?
Ja, sergeant.
Om ni desarmerar sex minor i timmen och inte spränger er själva i luften-
-så kan ni åka hem om tre månader.
-Har ni förstått? -Ja, sergeant!
-Du! Vill du säga nåt? -Nej, sergeant.
-Är du säker? -Helt säker, sergeant.
-Du med kartan. -Ludwig, sergeant.
Ge mig kartan.
-Kan alla se den? -Ja, sergeant.
Varje fält har ett nummer.
Stjärnan och pricken säger oss vilken mintyp det är.
De av er som räknar minorna måste säkerställa-
-att minkartan alltid är aktuell.
Denna uppgift är lika viktig som att desarmera minorna.
-Har ni förstått? -Ja, sergeant.
Från stenen till märket vid vattnet upprättar vi en säkerhetszon.
Måste jag säga vad som händer med de som försöker rymma?
Nej, sergeant.
En, två, tre, fyra.
En, två-
-tre, fyra.
En, två, tre, fyra.
Jag har en!
-Jag har en! -Jag också!
Det är inte alls så svårt.
Vad ska ni göra när ni kommer hem?
Jag ska bli mekaniker.
En av min fars vänner har en väldigt bra fabrik.
Han anställer mig när jag kommer hem.
-Har du inte glömt nåt? -Lägg dig inte i.
Han måste ju veta att hans fina framtid är ren jävla inbilling.
Nej, det är sant. Han har redan lovat mig det.
-Och om... -Sluta.
Ska jag fråga om han vill anställa en lärling till?
Ja. Det vore fantastiskt.
-Då kan vi gå till jobbet ihop. -Ja.
Kan du fråga åt mig också, Wilhelm?
-Sluta. -Det vore fantastiskt.
-Vi tre... -Helmut.
-Tyst! -Sluta.
Vi tre hand i hand.
Vad?!
Titta. Jag tror att hon har mat.
Hon har bröd.
Hej.
Vad heter hon?
Förstår du tyska?
Hon har slagit sig. Titta.
Som soldat måste man alltid vara redo att hjälpa andra.
Som barn hade jag ingen docka. Jag är pojke, så jag hade en bil.
Det ser redan mycket bättre ut.
Tack.
Varsågod.
Elisabeth!
Jag tror att du måste gå.
Kan du komma när jag ropar på dig?
Vad gör du där borta?
Nej! Vet du vad?
Jag har sagt till dig att inte vara borta vid fiskarhuset, inte sant?
Vad är det du inte förstår?
Förstår du inte vad jag säger? Jag är trött på att du irrar runt.
Om nån måste pissa gör det nu.
Inte? I säng med er.
Marsch! Snabbare!
-Är alla här? -Ja, sergeant.
Kan du inte prata med honom?
-Jag har inte ätit på två dar. -Det är inte lönt att klaga.
Hur ska jag desarmera minor utan mat?
-Det är jag -Sebastian. -Vad vill du?
Vet ni när vi får mat, sergeant?
-Jag tror att om vi inte får mat... -Vad tror du?
Tror du att jag tycker synd om er?
-Nej, sergeant. -Jag skiter i er. Vet du det?
-Jag struntar i om ni dör. -Jag vet, sergeant.
Jag vet inte när maten kommer. Tyskarna står inte först i kön.
God natt, Sebastian.
I säng med er.
Sov nu! I säng med er!
-Vart ska du? -Sov nu.
-Sticker du? -Jag ska hitta nåt att äta.
Han klarar inte mer. Jag känner min bror.
Jag såg på honom hela morgonen. Han har kräkts hela tiden.
Se på mig när du talar till mig.
-Ernst? -Det stämmer, sergeant...
-Se på mig. -Det stämmer. Jag mår jättedåligt.
Om jag bara fick vila i en timme.
Ernst, det vet du att jag inte kan tillåta.
-Men jag mår jättedåligt. -Snälla sergeanten.
Du är lite varm. Men du kan arbeta ändå, va?
Sergeant...
Vad säger du, Otto? Ska vi låta dem ligga en timme? Ska vi det?
Ska vi låta dem vila? Det kan vi göra.
Tror du att de försöker lura oss? Va?
Nej, det vågar de inte.
Va? Nej, det vågar de inte.
Pojkar, titta på mig.
-Tillbaka till arbetet. -Men, sergeant...
Hörde ni inte vad jag sa? Tillbaka till arbetet, sa jag! Nu!
Sätt lite fart!
Wilhelm? Wilhelm?
Nåt är fel. Ta av mig hjälmen.
Ta av mig hjälmjäveln.
Hjälp!
-Jag vill hem. -Lugn nu.
Du repar dig.
Helmut, jag behöver din hjälp. Vi måste få honom från stranden.
-Hjälp mig. -Det ordnar sig. Lugna dig.
Lugna dig.
-Men så hjälp mig då! -Varför hjälper du honom inte?!
Hjälp mig då!
-Jag vill hem! -Det ordnar sig.
Hjälp mig!
-Hjälp mig! -Lugna dig.
-Hjälp mig! -Sergeant! Vi behöver hjälp!
-Jag vill hem! -Lugn bara. Se på mig.
-Allt kommer att ordna sig. -Du klarar dig.
-Mamma! Mamma! -Sergeant, kom och hjälp oss!
Gör nåt! Snälla, hjälp oss!
Sergeant, kom hit!
-Sergeant! -Mamma!
Mamma, jag vill hem!
Se på mig. Du kommer hem. Det ordnar sig. Lita på mig.
Jag vill inte mer!
Jag vill hem!
Jag vill...jag vill...
Tack, sergeant.
-Vad har hänt här? -Det är mitt fel, sergeant.
-Ditt fel? -Det är mitt fel. Vi var...
-Se på mig! -Vi var så hungriga i går kväll.
Jag stal djurfoder på gården. Det är därför vi har blivit sjuka.
Som officer är det mitt ansvar att alla får mat.
Du har inget ansvar här.
Var är din mor?
När jag säger att här inte finns nåt ätligt så finns det inget.
Vad är det här?
Om de har ätit det så har de blivit sjuka.
Det är fullt av råttskit. Titta här.
Vad är det som är så roligt?
Då dödade jag ändå några tyskar.
-Vad skrattade hon åt? -Lyssna noga, pojk.
Du och jag pratar inte. Förstår du det?
Du pratar inte med mig. Jag frågar och du svarar.
-Alltid med "sergeant". Förstått? -Ja, sergeant.
-Varför åt inte du nånting? -Jag erbjöds inget, sergeant.
Kräks.
Drick, drick, drick, drick! Ner med det! Kom igen nu!
-Vatten! -Vill ni dö?
Bra gjort, pojkar. Drick nu!
Tvätta er.
Tvätta dig. Ner med huvudet.
Tvätta dig. Bra. -Ner med huvudet.
Det var bra. Du är duktig. Kom. Här, kom. Kom. Sätt dig.
I säng med dig.
Jag vill visa er en sak, sergeant.
-I säng med dig. -Jag vill visa en sak.
Med den här ramen blir det mycket lättare att röja minorna.
Nu är området avgränsat så att man kan leta efter minan.
Bra. Jag har förstått. Jag är inte dum.
-Jag vet att ni inte är dum. -Ta din leksak och gå och lägg dig.
Jag vet att ni hatar oss-
-och struntar i om vi sprängs i luften eller svälter ihjäl.
Just det.
Men är det inte bäst att vi dör när vi röjer minorna på stranden?
Det struntar jag i. Ta din leksak och gå och lägg dig.
Stranden måste röjas på minor. Inte sant, sergeant?
Det har du förstått. Varför förstår du inte att du ska sova?
Jag ber er bara att lyssna på mig.
-Skynda dig. -Har ni förstått mig?
Har du förstått mig?
-Ja, sergeant. -Bra. Ta din leksak och lägg dig.
Kom igen.
God natt, sergeant.
-God morgon. -God morgon.
-En Wilhelm Lebern? -Ja.
Han kom in för ett par dar sen.
Wilhelm dog i går.
Han är kvar här om du vill se honom.
Nej. Nej, det är inte nödvändigt. Tack.
Upp med er, pojkar!
Gå upp!
Uppställning!
Manöver.
Jag har en god och en dålig nyhet.
Den goda är att jag precis har besökt Wilhelm.
Och han mår bättre.
De ger honom bra vård och han överlever.
Jag skulle hälsa er från honom. Snart är han hemma igen.
Den dåliga nyheten är att vi ligger efter.
Resten av veckan måste vi desarmera åtta minor i timmen.
-Har ni förstått det? -Ja, sergeant.
-Va? Har ni förstått det? -Ja, sergeant!
Bra.
Om tio minuter, avmarsch. Ät klart.
Så fort jag kommer hem ska jag ha öl och flickor.
-Har du en flickvän där hemma? -Nej, jag går ut direkt och får en.
-Ska du inte besöka dina föräldrar? -De får vänta.
Vad tänker ni göra?
-Arbeta och bli rik. -Inte sant? -Just det, min vän.
-Vad då för arbete? -Murare.
Riket måste ju byggas upp igen. Det blir vår uppgift.
-Werner, Ernst och Söner. -Och söner?
Våra söner ska ta över firman.
Det låter bättre med " och Söner".
Vi äger firman. Ingen upptäcker att det inte finns några söner.
Bra idé. Ludwig och Söner. Visst låter det bra?
Ja. Nästan lika bra som Werner, Ernst och Söner.
Vad tung den är.
Försiktigt, sa jag!
-Hur många pansarminor är det? -44, sergeant.
-Räkna igen. -2, 4, 6, 8, 10, 12.
14, 16, 18, 20, 22, 24, 26...
-44, sergeant. -Och S-minor?
-16, sergeant. -Räkna dem igen.
-Vad ska vi kalla den? -Benny. Benny heter den.
Benny, Benny, Benny.
-Nej, den ska heta Timmy. -Nej.
-På grund av färgen. -Vad har Timmy med svart att göra?
Det låter bara svart.
Benny är bra.
Den ska heta...
...Tim Benny. Tim är dess förnamn.
-Benny är dess förnamn. -Nej. Nej, min vän.
Kom här, Tim Benny.
Titta på den lila färgen.
Ett vackert djur.
-Vad är det för slags djur? -En sexbening.
-En barkborre. -Nej.
Benny Tim, barkborren.
-Benny Tim, sexbeningsbarkborren. -Ja.
Benny Tim, sexbeningsbarkborren.
Kom nu, pojkar, i säng med er.
Sebastian.
Lämna pikarna här.
-Är alla här? -Ja, sergeant.
-Sluta! -Titta på honom!
-Gapa! -Sluta!
-Gapa! Gapa!
Sluta! Sluta med det där!
-Skjut aset mitt mellan ögonen! -Mina herrar...
Ni små nazistgossar hjälper varandra.
-En, två... -Se på mig!
Mina herrar, hör på mig. Jag behöver de där pojkarna.
-Vem fan är du? -Sergeant Carl Rasmussen.
Det är mitt förband. Jag ska röja stranden.
Jag behöver alla de här pojkarna.
Vi sticker. Jävla danskjävlar. De är lika jävliga som tyskarna.
Gå in, pojkar.
Kom, Ludwig.
Ludwig. Gå och tvätta dig.
Hey!
Vad gör du, Ebbe? Det är inte okej. Jag har precis fått igång dem.
Vet du vad som inte är okej?
Att du tar mat till tyskarna i köket.
Jag tar till mig själv och min hund.
-Folk pratar och retar sig. -Är det inte du som gör det?
Nej. Men det är konstigt att du måste ta mat-
-när vi betalar gården för din kost och logi.
Hör du vad jag säger? Se på mig när jag pratar med dig!
Du kunde gott ha sagt att jag fick småpojkar.
-Det förändrar läget lite. -Det tycker inte jag.
Är man gammal nog att kriga så kan man röja upp efter sig.
Pojkarna vet inte vad som händer.
Då får du lära dem det, Carl. Det är ju därför du är här.
Du har väl inte börjat bli fäst vid dem?
Nej.
Kom ihåg vad de har gjort.
Hellre de än vi.
Kan du hjälpa mig få några äldre och mer erfarna män till min tropp?
Fan.
Ludwig, sluta!
Ludwig! Där ligger två minor över varandra!
Sluta! Där ligger två minor över varandra!
Werner! Sluta!
Nu har jag dig, din lille jävel.
Werner! Sluta!
Werner! Werner! Var är du?
Werner!
Werner, var är du? Werner?
-Ernst, sätt dig. -Werner!
Werner, var är du? Säg nåt!
-Werner, var är du? -Ernst, lugna dig.
-Släpp mig! -Lugna ner dig.
Vi måste leta efter honom!
-Släpp mig. -Håll fast honom.
-Werner! -Håll fast honom.
Lugn, lugn. Ta det lugnt, grabben.
Bra.
Gå ut, pojkar.
Sebastian, gå ut.
Du måste sova.
-Nej. Lugn. -Vi måste leta efter Werner.
Vi letar efter Werner i morgon. Nu måste du sova.
-Kom igen. -Jag vill hitta Werner först.
Vi måste till stranden. Jag försökte rädda honom, men han sprang.
Vi måste hitta honom.
Han sover där uppe.
Jag kan inte somna utan honom.
-Kom. -Nej. Du måste sova nu.
Vi letar efter honom i morgon.
I morgon? Okej, bra.
När vi hittar Werner-
-tar jag med honom till Tyskland-
-och bygger upp allt igen. Vi ska bygga upp allt igen.
Landet ligger i ruiner. Allt måste byggas upp igen.
Murare...murare ska vi bli.
Det är ett bra yrke.
Sergeant. Hata honom inte.
-Det gör jag inte. -Hata honom inte.
Nej. Lägg dig ner. Slappna av. Du måste sova nu.
Om ni kände honom som jag gör-
-så hade ni hjälpt till.
Jag har ljugit.
Wilhelm överlevde inte.
Jag vet det, sergeant.
Men det var bäst så, sergeant.
För då kunde vi fortsätta röja minor.
Så vi kan komma hem en vacker dag.
Kanske.
Ingen fara. Jag ska inte ta det ifrån dig.
Hjälper korset dig?
-Prova det, sergeant. -Nej.
Jo, sergeant. Prova nu.
-Nej. -Verkligen, sergeant. Prova det.
Min far gav det till mig.
Han gjorde alltid så med mig och skrämde livet ur mig varje gång.
Det är därför jag bär det.
Lever din far?
Jag vet inte.
-Sebastian. -Hermann.
-Rodolf. -August.
-Johann. -Johann.
-Kom, Friedrich. -Helmut, du är med oss.
Kom, Helmut! Vakna!
Bra, Helmut! Ja, så ja!
Skjut!
-August! -Jag kan inte själv! Hjälp mig!
Inte nu igen, din idiot!
Det är fotboll, inte handboll! Ner på marken, tack.
Ludwig! Kom hit!
Vi fortsätter spela!
-Vilka är det? -De nya.
Hej.
Vi ska ansluta till förbandet. Var är sergeant Rasmussen?
Där. Men ni kan anmäla er hos mig. Jag heter Ludwig.
-Josef Becker. -Albert Brauer.
Följ med. Vi har ledigt i dag.
Vad heter du? Säg det nu.
Lugn.
Smit inte.
Ja, bra.
Ett, två, tre! Spring!
Morbach slår världsrekordet!
Ser ni det där?
Första målet var fantastiskt.
Men nästa match...
Kom. Kom.
Tror du det?
Här, Otto. Kom. Kom då.
Här. Hoppla. Kom då. Kom då.
Vattnet var härligt.
-Det är fina sanddyner. -Ja. Du måste utforska dem.
Soldat Ludwig Haffke. Du var ansvarig för fält 7, inte sant?
Ja, sergeant. Jag har bokfört allt.
1 200 minor las ut, 1 200 hittades, desarmerades och bokfördes.
-Men du har räknat fel, inte sant? -Nej. Jag har räknat dem två gånger.
1 200 minor grävdes ner och 1 200 minor togs bort.
Hämta bollen.
Hämta bollen!
Som en hund! Med munnen!
Bravo, hund. Mycket bra.
Hämta bollen. Snabbt!
Utan händer! Med munnen!
Bravo, hund.
Bravo, hund. Duktig hund.
Bravo, hund. Sitt!
Skäll.
-Skäll! -Vov, sergeant!
-Va? -Vov!
Högre.
Skäll! Högre!
Vill du säga nåt? Va? Vill du säga nåt?
Vill du säga nåt? Va?
-Kanske... -Sergeant, var snäll och sluta.
Idiot!
Ni är idioter allihop!
Ni är en hop tyska idioter! Hör ni det? Alla ni!
Hur kan jag nu garantera att stranden är säker? Säg det!
Sergeant. Vi kan räkna om för att se om antalet stämmer.
Om antalet stämmer? Vad tjänar antalet till nu?
Vad tjänar det till nu? Va?
Kan du garantera att stranden är säker?
-Nej, sergeant. -Håll då käften!
Jag var för snäll mot er.
Det är problemet. Och ni har utnyttjat det!
Från och med nu går ni tillsammans.
Arm i arm. Sida vid sida.
Genom alla de röjda fälten.
Jag måste säkerställa att inga misstag görs.
Mitt misstag var att lita på er.
Men det är slut med det nu. Har ni förstått?
-Har ni förstått det?! -Ja, sergeant.
Han kan lika gärna ställa oss mot väggen och skjuta oss.
Vill du säga nåt, soldat?!
Skrattar du?
Tycker du att jag är rolig?
Skrattar du, soldat?
-Nej, sergeant! -Varför skrattar du då?!
Varför skrattar du?!
-Är du en man? -Ja, sergeant!
-Är du soldat? -Ja, sergeant!
Uppför dig då som en soldat! Förstått?
Ja, sergeant!
-Tycker du fortfarande jag är rolig? -Nej, sergeant!
Ta dig då samman!
Uppför dig som en man!
Vill nån säga nåt?
Säg det då nu.
Vill nån säga nåt?
Då så. Framåt marsch!
Kom igen nu! Framåt marsch!
Genom alla de röjda fälten! Centimeter för centimeter!
Tills vi är säkra!
Vi sticker innan vi alla dör.
Är ni döva? Tänker ni bara finna er i det?
Hellre skjutas av engelsmännen än det här.
Vi stannar tills vi är klara. Sen åker vi hem.
Sergeanten sa att vi kommer hem när vi är klara.
Sergeanten? Tror du att din vän sergeanten håller vad han lovar?
Om du vill fortsätta dödsmarschen, så varsågod. Varsågod bara.
Men säg inte åt mig vad jag ska göra!
Vad händer med oss när de märker att du är borta?
-Jag kan inte tillåta det. -Det är inte ditt beslut!
-Jag sticker! -Du stannar.
Fattar du inget? Han hatar dig precis som han hatar oss alla!
Gör sergeanten det här för att han tycker om oss?!
Ta honom! Bind honom!
-Bind honom, sa jag! -Släpp mig!
Jävla förrädare!
Släpp, släpp! Släpp!
Håller du tyst?
Carl! Carl!
Var är sergeanten?
Hjälp, hjälp, hjälp!
Min lilla flicka! Hjälp mig!
Hjälp! Min lilla flicka!
Elisabeth! Elisabeth!
Sätt dig ner, lilla gumman. Nu kommer nån och hjälper dig.
Vakna!
Ernst, var är de andra?
Vakna, pojk!
Var är de andra? Har de stuckit?
Du ska sitta kvar, okej? Sitt kvar.
Du ska sitta stilla, gumman.
Strax kommer en pojke ut till dig.
Ernst!
Hej.
Har hon gjort sig illa?
Aj?
Känner du Werner?
Han är en bra bror. Han ser ut precis som jag.
Jag hade gjort allt för honom.
Ingen fara.
Ernst, ge henne till mig.
Kommer du, Ernst?
-Ernst, kom nu. -Ernst, kom hit.
Ernst, kom hit!
-Ernst. -Vad gör du? Ernst, kom hit!
Ernst, kom tillbaka. Kom nu, Ernst.
-Vad gör du? -Kom nu.
Torka bort tårarna.
-Säg: "Det är snart slut." -Det är snart slut.
-"Jag kommer snart hem." -Jag kommer snart hem.
-Okej? -Ja.
Sluta gråta.
Jag behöver dig. De andra behöver dig. Okej?
-Du måste vara stark. Kan du det? -Ja, ja. Jag kan vara stark.
-Du är stark. -Jag är stark.
-Säg det igen. -Jag är stark.
-"Jag kommer hem." -Jag kommer hem.
Det är snart slut.
Tack.
-Gustav. -Ja?
Vad ska du göra när du kommer hem?
Äta. Jag ska bara äta.
Min mor är Berlins bästa kokerska. Jag är trött på det danska käket.
Du måste bjuda hem oss.
Ja. Kom till Oranienburger Strasse i Berlin.
Så ska ni få potatis, kött och sås.
-Det bästa. -Ja.
För helvete.
Då kör vi!
-Sitt. -Vad vill du?
Vi behöver fler erfarna på Skallingen.
Jo, men jag ska till Ringkøbing.
Ja, det ska du. Det är inte heller dig jag menar.
Vad pratar vi då om?
Dina tyska pojkar.
Vi behöver dem där nere. Folk dör som flugor.
Minorna har flyttats, så det är kaos.
Vi behöver erfarna tyskar.
Jag önskar jag kunde hjälpa dig, men de har skickats hem.
Det hörde jag.
-Fyra av 14 överlevde. -Men de skickas inte hem, Carl.
Jag lovade att de skulle komma hem när vi var klara och vi är klara.
Alla tyska soldater ska stanna tills alla minor är borta.
Och då menar jag alla.
Ebbe.
Jag vill be dig om att skicka hem pojkarna.
Låt dem bara få åka. De dör där nere.
Jag förstår dig, Carl.
Men jag kan inte. Ordern är verkställd.
-Det gäller fyra pojkar. -Nu lyssnar du på mig.
Om jag hör mer om pojkarna-
-åker jag själv ner och skjuter dem en efter en. Förstår du?
De är inte goda människor. Du vet inte vad de har på samvetet.
Du har ljugit för mig och har gjort det från dag ett.
Det är små pojkar. Små pojkar som ropar på mamma-
-när de blir rädda eller får armar och ben avsprängda.
Det är tyskar, Carl. Ordern är verkställd.
Hittar du ut själv?
-Tack för i dag, Carl. -Håll käften!
Ebbe.
Det var allt, Carl.
Vi har skäl att anta att det ligger 72 000 tyska minor-
-nedgrävda här på Skallingen.
Några av er har haft lyxen-
-att ha detaljerade minkartor till förfogande.
Här på Skallingen finns det inga såna kartor.
-Helmut Morbach? -Ja.
-Rodolf Selke? -Ja.
-Ludwig Haffke? -Ja.
Sebastian Schumann?
Sitt upp. Kom igen nu! Sitt upp!
Avsittning. Kom igen nu. Ut!
Ditåt ska ni.
Gränsen ligger cirka 500 m härifrån.
Sen är ni i Tyskland.
Spring.
Spring!
Efter kriget tvingades över 1 000 tyska krigsfångar-
-att röja över 1,3 miljoner landminor från den danska västkusten.
Nästan hälften av dem dog eller skadades svårt.
Många av dem var bara unga pojkar.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2015
Ansvarig utgivare: Pia Grünler